Rome - Del 7 "Pharsalus"
Om vi slår retrett mot kysten så kanskje vi kan holde ut til regnet kommer.
- Om vi drar østover kan de ta oss igjen her. - Så klart! Det duger ikke.
Det er klart.
Kart tegner aldri om seg selv, om det er det dere venter på.
Han har rett. Vi må slåss mot de vrakene her, der vi står.
- Og vinne over dem. - Vi vil knuse dem, uten tvil.
- De blir middag til markene, alle sammen. - Middag til markene.
Prøv å unngå blodsutgytelse denne gangen.
Om vi venter en stund så kan Pompeius barbere deg istedenfor.
Torquatus burde vel få noe? En ministerpost, kanskje?
Om Torquatus får et embete må Varron også få det, ellers blir det bråk.
- Hva gir vi da Labienus? - Makedonia? Bethynia.
- Makedonia går til Libo. - Plommen til dere og grøt til resten?
Makedonia og Bethynia er ennå ikke våre å fordele.
- Dere koker en kanin som ikke er fanget. - Men kaninen er innestengt, sulten og-
- har tapt nesten 2000 menn.
Jeg er nesten sikker på at denne kaninen er klar for å puttes i gryta.
- Hvorfor så dyster, Brutus? - Virker jeg slik?
Tilgi meg. Å beseire Cæsar er en ære.
Vi kan ikke tåle tyranner. Men jeg kan ikke feire seieren.
Han er som en far for meg.
Jeg føler med deg. Når angriper vi?
- Vi har allerede angrepet ham. - Han er nede for telling, men ikke død.
- Når deler vi ut nådestøtet? - Det gjør vi ikke.
Vi holder ham innestengt og om en drøy måned vil hæren hans oppløses.
- Uten at det koster noe. - Er det ærefullt?
Cæsar har drevet oss i fra Rom, jaget ut oss i fra Italia.
Han har drept våre venner, og ødelagt republikken. Æren krever at vi går i hans blod.
Men du vil at sulten skal gjøre jobben.
Vi må angripe Cæsar og drepe ham foran Mars, ellers er seieren vår meningsløs.
Han har et poeng. Det vil se bedre ut der hjemme om vi vinner med styrke.
Du er Pompeius Magnus. Du erobrer og knuser dine fiender som om de var insekter.
Folk vil bli skuffet over noe mindre enn det.
Nyheter fra Hellas! Marcus Antonius er trygg -
- men de fleste av hans skip, som dro for å hjelpe Cæsar, har gått under til sjøs.
Cæsar er nå omringet og i undertall.
Republikkens makthavere er overbeviste om at en avgjørende seier er nær.
- Der er du! - Her er jeg.
Jeg ba Timon om beskyttelse og han sender en gjeng med klovner.
- Kjære meg. - Cæsar er snart død og da er vi forsvarsløse.
Vi kan like gjerne ligge nakne mitt i gaten.
Du må gå til Servilia og be noen av hennes menn stå vakt utenfor.
- Hvorfor? - Så de kan vokte døren vår i hennes navn.
Jeg mener, hvorfor må JEG gå?
- Skulle jeg tigge hos Servilia? Neppe! - Jeg tenker ikke å be for deg.
- Vær ikke barnslig, hun vil jo ikke nekte. - Tror du ikke?
Hvorfor skulle hun, med tanke på de flotte gavene jeg ga henne?
- Hva sa hun? - Ingenting.
Ingenting, hun sa ingenting.
Du er bare så arrogant.
Du tror at du kan kjøpe hennes vennskap med utsmykkede slaver og skilpadder.
Ogseks tønner med is.
- Jeg går helst ikke. - Du går helst ikke?
Vil du heller bli utsatt for gruppevoldtekt mens din mors hus brenner ned?
Ærlig talt så bryr jeg meg ikke.
Ene dagen vinner Cæsar og du uler av glede. Neste dag taper han og da må jeg tigge.
Jeg vil bare at krigen tar slutt, på en eller annen måte.
Octavia, det er slutt. Det er derfor du må gå til Servilia.
Det er kjedelig, men slik er det.
Lyde.
Veldig fint.
Slutt.
Jeg er glad for å se deg. Jeg har uroet meg.
Det trengs ikke. Jeg klarer meg bra.
Men ikke så bra som du, tydeligvis.
Trenger du penger?
- Jeg har penger om du behøver litt. - Det har du sikkert!
Det ser ut som om din mann satset på rett hest.
Skjebnen elsker deg.
Jeg vet ikke om Vorenus lever eller er død.
Jeg beklager.
Jeg ville ikke at det skulle bli så her.
Jeg er så lei, Niobe.
Jeg er lei av å være sint, lei av å -
- hate deg.
Du er alt jeg har.
Unnskyld.
Vil du ha litt honningsvann?
Det er bortkastet! Vi dør av tørst lenge før vi dør av sult!
- Vi kan drikke blodet deres - Gjenta.
De døde mennene, vi kan drikke blodet deres.
Det er for salt. Det gjør deg bare mer tørst.
Det holder likevel på å råtne.
Det spiller ingen rolle. Alt vil gå bra.
Det er her vi vil dø.
Hva skriver du?
En beskjed til Niobe.
Det er en god idé.
Hils til Eirene mens du likevel holder på.
Hvis det er plass.
Så fin du ser ut.
- Jeg vil ikke se ut som en tigger. - Jeg har ingen innvendinger, elskling.
Du vil påminne Servilia om hvor gammel og grå hun har blitt.
Jeg er glad for at du ser så søt ut for en gangs skyld.
Du insisterer alt for ofte på å se enkel ut.
- Jeg håper at din mor har det bra. - Det har hun. Og Deres sønn?
Han også.
Min mor har sendt meg for å be om en tjeneste.
Hun frykter konsekvensene av den siste striden i Hellas.
Det forstår jeg. Hun har unyttet overtaket sitt litt for mye.
Hun ber om å få låne noen menn, som kan forsvare døren om det behøves.
Naturligvis.
Eleni, send Ajax og tre eller fire til, de han anser er best.
Takk. Det er veldig snilt av Dem.
Jeg sa til min mor at hun ikke skulle anta...
Hun skal få det hun behøver.
Tilgi meg! Dere er så snille mot oss. Vi fortjener det ikke.
La vær.
Jeg må se fryktelig ut.
Nei, faktisk ikke.
Du ser nydelig ut.
- Det er nok best at jeg går. - Så tidlig?
Min mor kan bli urolig.
Om du synes at du burde det så.
Octavia.
Takk.
Send bud til Rom. Fortell at -
- det avgjørende slaget innledes i dag.
Sir! Pompeius legioner har stilt opp i feltet, stridsklare.
- Takk, Fulvio. Har du glemt hvordan man gjør honnør? - Nei, Sir. Jeg har ingen unnskyldning, Sir.
Gracchus! Blås til samling. Sørg for å få hesten min sadlet.
Blås til samling!
- Skal vi godta slag? - Selvsagt. Hvorfor ikke?
Vi er undertallige, tre mot en til fots og fem mot en til hest.
De få uskadde mennene vi har er redde, sultne og desperate.
- Det er fordelen vi må dra nytte av. - Jeg visste ikke at ironi var til militær nytte.
Vi må vinne ellers dør vi.
Pompeius menn har andre valgmuligheter.
Adjø, Posca.
Send bud til Rom. Fortell at Cæsar har vunnet.
Sir! Cæsars menn er på vei.
Jeg har skjært meg i hånden.
Vi må dra, ellers fanger de Dem.
Det er ikke dypt, men det gjør vondt.
De vil drepe Dem.
Det har ingen betydning.
Våre styrker har flyttet seg. Hva skal vi gjøre?
Vi vil slåss igjen, en annen dag, uten tvil. Og vi vil vinne.
Men nå må vi ta vare på vår sikkerhet.
Det finnes ingen sikker plass.
Vi må forlate Hellas og søke opp nye skatter.
Hvor da, om jeg får spørre?
- I Afrika. Vi må samle Afrikas byer... - Jaså, Afrika...
- Ved gudene, vi begynner å gå tom for kontinenter. - Og penger!
Vi har tatt opp hver eneste mynt i Hellas i skatt og brukt dem.
Hva skal vi bruke for å kjøpe Afrikas lojalitet?
- Sneglehus? - Vi behøver ingenting.
- Vi er Roms senat. - Vi er gamle menn med leire på skoene.
Vi er ikke slått før vi er døde.
- Republikken lever så lenge vi gjør det. - Dere får gjerne sloss om dere vil.
Jeg derimot... Jeg tenker å forlate dere og kapitulere for Caesar.
- Har du ingen verdighet? Ingen ære? - Noe, håper jeg.
Ikke like mye som dere, naturligvis.
- Caesar kommer til å drepe... - Det kan være.
Jeg er ikke redd for å dø.
Jeg er trøtt.
Jeg vil reise hjem.
Ja, det er nøyaktig mine tanker.
Brutus, uten ditt navn er vår sak...
Prat ikke med meg om republikken!
Om jeg hadde visst hvilket elendig selskap og hvilken råtten mat jeg skulle tåle...
Om jeg hadde visst hvilken gammel dåre Pompeius er -
- så hadde jeg aldri forlatt Rom.
Tilgi min vrede.
- Jeg er ikke meg selv. - Glem det hele. Jeg forstår din skuffelse.
Jeg foreslår at vi drar til Amphipolis.
Jeg har menn og penger der, vi kan reise til Egypt.
Kong Ptolemys barn er lojale venner av meg.
Kanskje...
Kanskje er det best om vi ikke reiser sammen.
Kanskje du har rett.
Det er best slik, uten tvil.
Jeg forstår ikke.
Noe burde ha dukket opp nå, det er ikke meningen at jeg skal dø slik.
- Du har fått feil informasjon. - Det virker ikke rett.
Men uansett, det skal bli skjønt å få se min mor igjen.
Tror du at de har et system? For å finne folk?
I livet etter døden... Hvordan finner man folk?
- Det er sikkert millioner mennesker der. - Det er det sikkert.
Hun kjenner sikkert ikke igjen meg.
Jeg var veldig ung når hun døde.
Jeg skremmer henne sikkert; en stor villmann som klemmer på henne.
Se der. På det der liket.
Ser du hvordan det flyter i vannet?
- Likvæskene gjør at kroppen sveller opp. - Hva med det?
Du har vel ikke drukket saltvann?
- Ektemann spis. - Åh, ja...
- Litt for salt. - Nei da, det er godt.
- Det er delikat, mamma. - Kjær vene, se på ansiktene deres.
Tullinger!
Helene. Helene!
Ektemann, våkne. Folket vårt drar.
Så så, mine elsklinger. Vær ikke redde, vi er jo ute på eventyr.
Den som først oppdager havet får en fersken når vi kommer til Amphipolis.
Du, hva var navnet ditt?
- Lysandros. - Lysandros, hvor langt er det Amphipolis?
- Veldig nære. - Vi fortsetter dit som planlagt.
Du får ikke avsløre min identitet til noen vi møter.
Og om de spør?
- Mela. Inaeus Mela. - Fra og med nå, kaptein.
- Og hvem betaler? - Betaler?
- Du har allerede fått betaling. - For å guide dere, ikke beskytte dere.
Jeg har menn, forsyninger og mye penger i Amphipolis, -
- du får betalt der. - Du har ingenting på deg?
Ingenting! Og jeg tolererer ikke din frekkhet!
Jeg mener ingenting ille, jeg spurte bare. Nå drar vi avsted.
Du gjør meg gal med den mumlingen din.
Hva er galt ettersom du trakasserer gudene?
- Ingenting. - Slutt da.
Servilia har invitert deg til å veve i morgen.
- Jeg kan ikke. - Jeg har allerede takket ja.
Jeg vet at hun er kjedelig. "Å veve."
Men vi må holde henne glad.
- Havet! Havet! - Samtidig! Dere får begge en fersken.
Se, mamma! Døde mennesker!
Det er godt, eller hva?
- Hvor kommer dere fra? - Brindisi.
Romere?
Jeg kjenner igjen deg. Fra hvor kjenner jeg deg?
- Jeg har aldri sett deg før. - Jeg er sikker på at jeg har sett deg et sted.
Gi dem vann og brød, vi må fortsette.
- Skal vi forlate dem, så svake? - Jeg har ingen tid å miste.
Det blir snart mørkt.
- Vi slår leir her og fortsetter i morgen. - Jeg insisterer på at vi fortsetter nå.
Slapp av, gamle mann. Vi kommer snart fram.
Få dere hvile nå, karer. Spis, drikk og få tilbake deres styrke.
Dere og jeg vil bli gode venner.
Vil du bli ranet? Sett i gang med ilden!
Jeg sa jo at vi skulle klare oss.
Noen blir visst aldri fornøyde.
Stanser vi her? Hvorfor så tidlig?
Det er bedre slik. Det blir snart mørkt.
- Hvem er de der? - Hvordan skal jeg vite det?! Hvem bryr seg!
Beklager. Beklager, jeg...
Alt vil bli bra. Det forsikrer jeg.
Alt vil bli bra.
Pompeius Magnus!
Den der mannen ser nøyaktig ut som Pompeius Magnus, det var derfor jeg tro...
Ikke pek!
- Aldri! - Det er vanskelig å tro, eller hva?
Og hans kone og barn.
Cæsar vil drukne oss i gull. Takk!
Faen.
Hva skal vi gjøre?
Jeg vet ikke enda.
Takk for at du kom.
Mor insisterte på det.
Du vil visst at jeg skal hjelpe deg å veve?
Jeg beklager at du ble opprørt, sist vi møttes.
Det har ingen betydning.
Liker du å veve?
Det gjorde jeg også.
Hvordan går det med din bror? Er han fremdeles i Mediolanum?
- Det er han. - Det er fin by, har jeg hørt.
- Domina. - Hva er det, Eleni?
Nyheter fra Hellas: Cæsar har vunnet.
Pompeius styrker er fullstendig knust.
Og min sønn?
Ingen har hørt noe.
Gråt ikke.
Holdt, i Roms navn!
Jaså, han kaller seg Rom nå? Skamløst!
- Hvem er dere og hva er deres formål? - Vi er Rom, gutt. Det som er igjen av det.
Vi har kommet for å kapitulere for deres leder.
Brutus! Cicero!
Så glad jeg er for å se dere.
Jeg trodde at dere var døde.
Sir, jeg har kommet hit med ære -
- uten å be om nåde -
- for å overlevere mine våpen og hester...
Ikke prat om kapitulasjon. Vi kranglet bare litt, nå er vi venner igjen.
Det er veldig sjenerøst og helt i Deres natur men jeg kan ikke...
- Min stakkars gutt. - Jeg er lei meg, så lei meg.
Det er jeg som er lei meg.
Jeg satte deg i en umulig situasjon. Du gjorde det du trodde var ærefullt.
Jeg kysser deg for det.
Takk. Jeg skal ikke glemme denne nåden.
- Som jeg sa, en veldig sjenerøs... - Men Pompeius? Si at han lever.
- Han lever. - Tak gudene. Hvor er han?
Han...
Han tenker ikke gi opp.
Men det er jo vanvittig.
Han kan ikke rømme, hvor skulle han reise?
Er Scipio med ham? Cato?
De har rømt til Afrika.
Hva tenker jeg på?
Å stille spørsmål till dere når dere må være sultne og tørste. Kom!
- Jeg... Jeg tror at jeg heller... - Jeg insisterer!
Kom.
Så med den her hånden...
Hans far, Kong Ptolomy XII, var en nær venn av meg.
Jeg har alltid vært lovet en varm velkomst til Egypt.
Jeg husker en gang jeg var ute på jakt med kongen.
Vi jaktet løver, forstår dere.
Men kongen var en ganske dårlig bueskytter.
Og vi kunne ikke avgjøre om løven var skadet eller død.
Så, vi snek oss mot løven...
Hei, venner.
- Er dere bedre? Sterke? - Tilstrekkelig sterke.
Si meg, hva heter den der romeren?
Han heter Inaeus Mela.
- Inaeus Mela? - Det er det han sa.
Hva har du hørt om Cæsar og Pompeius?
- De stridet, hørte jeg. - Og?
- Dere vet hvem som vant. - Fortell.
- Jeg tenkte å la dere være med uansett. - Hva prater han om?
Dere er kloke karer, dere kan slåss.
Jeg og mine karer, klarer ikke ta hans folk alene.
Men vi dere sammen; ikke noe problem.
Vi deler på byttet.
- Det er ingen dårlig idé. - Dere får fruen og barna, jeg tar slavene.
- Gå vekk, og prat ikke om det her igjen. - Dere tror at dere ikke behøver meg?
Tror dere at dere får beholde byttet for dere selv? Aldri!
- La vær - Faen ta dere!
Jeg ga dere livet tilbake, jeg kan ta det fra dere. Lett!
Når jeg har snakket ferdig snur du deg og springer, i den retningen.
Hvorfor ikke denne retningen?
Stans ikke før du er utenfor synsvidde og ikke ta noen pauser.
- Hva er galt med ham? - Jeg har snakket ferdig.
Det var vel en smule strengt?
Det var en hyggelig handel han tilbød oss.
Hva er meningen med dette? Snakk! Denne mannen var ansatt av meg.
Han planla å overfalle Dem. Han ba oss om å delta i overfallet.
Så dere stakk ham i hjel for meg. Dere ble raskt en god venn. Hva heter dere?
Jeg er Lucius Vorenus, prefekt og Evocati i 13:e legionen under Gaius Julius Caesar, -
- dette er Titus Pullo, legionær i den samme. - Salve, Lucius Vorenus.
Jeg er Inaeus Mela, fra Pergamum.
Inaeus Mela...
- Du er nå under mitt befal. - Jeg forstår ikke.
Du er en fange av 13:e legionen.
- Jeg er bare en handelsmann... - Vi vet hvem De er, Sir.
Jeg eier dere nå, forstått?! Du og du! Begrav ham.
- Resten av dere: La dem ikke dra. - Lucius Vorenus...
Jeg må tale med deg, alene.
Vent her.
Jeg sier naturligvis ikke at jeg er den dere tror at jeg er.
Men jeg har vært noen år i arméen, kanskje vi har møttes under et felttog.
- Det er kanskje derfor jeg virker bekjent. - Kanskje det.
- Jeg mener å huske at 13:e var i Alesia. - Det var vi.
Det er en strid jeg alltid har ønsket å få se.
- 25 miles med befestninger, eller hva? - Snarere 30.
- 30. Hvor månge menn hadde dere? - 60 000.
I mot, nesten... det doble antallet gallere?
Minst det doble. De beste mennene jeg har møtt i Gallia.
Cæsar kan slåss, det skal han ha.
Jeg husker -
- når han ikke var mye eldre enn deg, sendte jeg ham til en vinterleir i...
Hvor var det?
Det spiller ingen rolle. Det var lenge siden.
Jeg må spørre, Sir, om det går bra:
Hvordan kom han hit?
Pompeius må ha hatt et stort overtak på Caesar.
Det hadde han. Det hadde han...
Det virket ikke være mulig å tape.
Det er alltid et dårlig tegn.
Slagmarken lå på en slette, ved en elv ved foten av et berg.
Slik, ser du?
Linjene møttes her. Mine menn holdt stand -
- så jeg sendte hestene mine mot hans høyre flanke.
- Perfekt oppstilt, er du ikke enig? - Det er jeg.
Men feigingene ble skrekkslagne, av en eneste tidels reservelegion.
De vendte og rømte. 200 hester styrtet rett inn i min venstre flanke.
De rullet opp linjen min, som et teppe.
De satte hele, jævla arméen i flukt.
Og her er jeg.
Det var slik Pompeius Magnus ble beseiret.
Det var slik republikken døde.
- God natt, Sir. - Vent!
Jeg tenker ikke...
Jeg tenker ikke be om tjenester eller om nåde for mig selv, men jeg ber deg -
- å overveie hvilken skjebne du legger igjen til min kone og mine barn.
La meg ta dem til Egypt, der de kan være sikre -
- blant venner.
Overvei det.
Sov igjen.
Uklokt og uvennlig.
Og for hva? Hvorfor?
Vi hadde ham! Vi hadde ham...
Hester. Glem hester, glem gull!
Cæsar skulle ha gitt oss gårder, åkrer, frukt- tregårder og flokker med slaver og -
- gudene vet hva! - Nok! Pompeius er ingen slave mann selger.
- Jeg forstår ikke hvorfor! - Det er mye du ikke forstår.
Det er mye han ikke forstår heller.
Bare dere og tolv andre overlevde den stormen.
Av totalt 5000.
- Dere holdes nok levende for en stor årsak. - Ja, De vet, Sir...
- Han har interessante nyheter. - Jaså?
Sir, under reisen vår støtte vi på Pompeius med sin kone og en gruppe tjenere.
- Hvor? - På vei til Amphipolis. Med en muldyrkaravan.
- Muldyrkaravan. Ubetalelig. - Han tenker å seile til Egypt, Sir.
Familie og tjenere. Ingen soldater?
- Ingen, Sir. - Ikke en eneste mann igjen, stakkars vrak.
- Hvorfor anholdt dere ham ikke? - Her kommer rosinen i pølsa.
Jeg syntes det skulle være feil
Forklar deg.
Hendene hans skalv, han bar skitne klær og hadde tårer i øynene. Han er nedbrutt.
Jeg så det ikke nødvendig å anholde ham. Pullo var ikke med på avgjørelsen, Sir.
Du syntes det var feil...
Ser du ikke at Pompeius kan være nedbrutt som en ufredet og fremdeles være farlig?
Så lenge han lever er han en fane, som våre fiender vil samles rundt.
Så lenge han kan settes på en hest så er han farlig!
- Men du syntes det var feil å anholde ham?! - Det gjorde jeg ikke, Sir.
Og hvem, ved Dis sønner, har gitt deg tillatelse til å ta den avgjørelsen?!
Jeg er klar over at jeg ikke har gjort min plikt og ber respektfullt om forlatelse.
Han ber om forlatelse.
Jeg burde få deg flådd og korsfestet!
I framtiden skal du huske at det er jeg som viser nåde, ingen andre.
- Er det klart? - Det er klart, Sir.
Tre av!
Jeg vil ikke være uenig med deg men er for mild med ham.
Han lot Pompeius komme unna og du lar ham leve?
- Du burde statuere et eksempel. - Om det var noen, unektelig.
Men de der to...
De fant min stjålne fane, de overlevde en storm som druknet en hær -
- og nå finner de Pompeius Magnus på en strand.
De har mektige guder på sin side og jeg dreper ingen med slike venner.
Posca. Si at Fulvio skal begynne å ta ned leiren.
Vi skal dra til Egypt.
General Pompeius, Sir. Husker De meg?
Lucius Septimius. Centurion Septimius var det.
- Jeg var med Dem i Spania, 4:e legionen. - Lucius Septimius, selvsagt.
- Hva gjør du her, av alle plasser? - Arbeider for egypterne, Sir.
Det er ikke som på fortet. Men en mann må jobbe for maten.
Hva er alt dette? Det er ikke mye til velkomstkomite.
De kjenner egypterne, de er slik.
- Det er et morsomt folk. - Det er det. Da går vi, venn.
Jeg beklager, Sir.
Tekstet av: tosk